perusteos+-+ryhmä+3

Ryhmän tuottama teksti:
**Juha Pöyhönen: Uusi varallisuusoikeus, 2003**

Juha Pöyhösen Uusi varallisuusoikeus pyrkii muodostamaan varallisuusoikeuden eriytyneistä alalajeista kokonaisuuden. Se kokoaa ja täydentää alalajien tiimoilta käytyä keskustelua ja määrittelee kunnianhimoisesti yleisen varallisuusoikeuden uudet yleiset opit: käsitteistön ja oikeusperiaatteet. Lisäksi Pöyhönen kuvailee kirjassaan varallisuusoikeuden oikeudenalan kehitystä sekä pyrkii sitomaan sen jatkuvasti lisää merkitystä saavaan perusoikeusjärjestelmään.

**Varallisuuskolmio** Aikaisemmin varallisuusoikeudessa on katsottu omistuksen, sopimuksen ja vahingonkorvauksen kuuluvan kunkin erilliselle, omalle sektorilleen. Keskinäissuhteet ovat määrittyneet selvittämällä kutakin erikseen valmiina subjektiivisena oikeutena. Oikeudellinen harkinta on lähtenyt ongelman asettamisesta oikealle sektorille, mikä on aiheuttanut hankalia rajanveto-ongelmia.

Uusi varallisuusoikeus tuo sektoriajattelun tilalle varallisuuskolmion, jonka kärkiin omistus, sopimus ja vahingonkorvaus on sijoitettu. Tällöin ne muodostavat yhtenäisen alueen, joka koostuu näiden kolmen perusinstituution välisistä oikeussuhteista. Mikään oikeustila ei ole muista itsenäinen ja erillinen, mikä tuo uuteen varallisuusoikeuteen aikaisempaa enemmän tilaa oikeusperiaatteille ja oikeusharkinnalle. Ominaista on siis tilanneherkkyys. Perinteisen systeemin heikkous on järkähtämättömässä ajattelussa, jonka mukaan jokaisella osa-alueella syntyvät ongelmat ratkaistaan ainoastaan kyseisen ongelman ja osa-alueen näkökulmasta. Syntyviin __päällekkäisyysongelmiin__ perinteinen malli ei tarjoa varmaa ratkaisua. Ongelmatilanteessa jollekin oikeusnäkökohdalle kuuluva painoarvo jää saamatta, ja ongelma ratkaistaan joustamattomasti sillä sektorilla jolle se on alun perin asetettu.

Jokainen kolmesta varallisuusoikeuden perusinstituutiosta on redusoitavissa eli palautettavissa muihin kahteen siksi, että niin omistaminen, sopiminen kuin vahinkojen aiheuttaminen ja korvaaminenkin ovat sosiaalisia vuorovaikutussuhteita. Tätä vuorovaikutuksellista kiinnittyneisyyttä voidaan käyttää hyväksi kun etsitään kaikkea varallisuutta edeltävää yhteistä normatiivisuutta sekä sen mukaisia yleisiä oikeusperiaatteita ja peruskäsitteistöä.

Perinteinen, subjektiivisten oikeuksien varaan muodostettu järjestelmä edellytti, että omistuksen, sopimuksen ja vahingonkorvauksen keskinäissuhteet määrittyvät selvittämällä kutakin erikseen lopullisena ja valmiiksi kehittyneenä subjektiivisena oikeutena. Avain uuden varallisuusoikeuden systeeminmuodostukseen on asettaa keskinäissuhteiden ongelma kysymykseksi siitä, miten muodostaa järjestelmä, jos omistus, sopimus ja vahingonkorvaus pääsääntöisesti jäävät täydellisen subjektiivisen oikeuden tunnusmerkeillä mitattuna epätäydellisiksi ja keskeneräisiksi.

Omaisuuden käyttömahdollisuudet saavat sisältönsä vahingonkorvausnormeista. Omistusoikeuden rajat voidaan ajatella määrittyvän sen mukaan, missä tapauksissa omistusoikeutta häiritsevä velvoitetaan suorittamaan omistajalle vahingonkorvauksia ja missä tapauksessa omistaja joutuisi vahingonkorvausvelvollisuuteen omistuksensa käytön vuoksi. Omistuksen sisältönä voidaan ajatella olevan suojatun käyttövallan laajuus. Vaihdannassa omistusoikeuden voidaan katsoa palautuvan kompetenssiksi tehdä erilaisia sopimuksia.

Myös vahingonkorvauksen voidaan katsoa redusoituvan omistukseen ja sopimukseen. Jos oikeus vahingonkorvaukseen edellyttää oikeuden loukkausta, pitää oikeudellisesti suojatun aseman muodostumisen edeltää oikeutta vahingonkorvaukseen. Oikeudellisesti suojattuja asemia taas syntyy ainoastaan omistuksen tai sopimuksen vuoksi. Vahingonkorvauksen voidaan ajatella olevan vain sopimuksen tai omistuksen tehoste.

Myös sopimuksen oikeudellisen merkityksen voidaan ajatella määrittyvän omistuksen ja vahingonkorvauksen ehdoilla. Sopimuksella voidaan ajatella saavutettavan ne rajat joiden puitteissa omistusoikeus ja vahingonkorvausoikeus määräytyvät.

**Abstraktioperiaate** Abstraktioperiaatteen mukaan oikeussuhteet ovat puhtaasti juridisia suhteita, jotka ovat irrottautuneet taloudellisesta ja sosiaalisesta perustastaan. Tämä tarkoittaa sitä, että juridisen suhteen olemassaolo voidaan arvioida sen syntyperusteesta riippumatta. Esimerkkinä voidaan pitää juoksevaa velkakirjaa: sen uutta, alkuperäistä myöhempää haltijaa vastaan ei pidetä tehokkaana väitettä, joka liittyy sitoumuksen antamisen hetkellä vallinneisiin olosuhteisiin. Näin pystytään oikeuttamaan myös ratkaisut, jotka kokonaisarvioinnissa näyttävät epäoikeudenmukaisilta. Koska sitoumukset ovat abstrakteja, niiden avulla voidaan synnyttää myös keinotekoista, vaihdantakelpoista varallisuutta. Myös rahaa voitaisiin juridisesti pitää tällaisena abstraktina sitoumuksena, jonka arvo olisi muuttunut taloudellisten rakenteiden muuttuessa.

**Uuden varallisuusoikeuden sidosperiaatteet** Toimivassa yhteiskunnassa edellytetään, että jokainen toimija varautuu toimintaansa sisältyviin riskeihin ja haittoihin siten, että ne eivät estä muita toimijoita pyrkimästä kohti omia tavoitteitaan. Tämä luo yhteiskunnan toimintoihin perusturvallisuuden. Osapuoli ei menetä oikeuttaan olettaa muiden toimivan varautumisperiaatteen mukaisesti siinäkään tapauksessa, että itse olisi toiminut moitittavasti. Lähin kiinnekohta varautumisperiaatteelle on muuntonormistoissa hyvän tavan vastaisuus. Varovaisuusperiaate on varautumisperiaatteen mukainen vahingonkorvauksen lähtökohtanormi. Tuottamus- ja aiheuttamisperiaatteet sisältyvät varovaisuusperiaatteeseen kahtena keskeisenä vahingonkorvausoikeudellisena periaatteena. Tuottamusperiaatteen mukaisesti vastuu syntyneestä vahingosta syntyy tilannekohtaisesti moitittavan, tavanomaisesta poikkeavan toiminnan vuoksi. Aiheuttamisperiaate puolestaan kiinnittää vastuukysymyksen niiden olosuhteiden hallintamahdollisuuksiin, joissa vahinko syntyi.
 * <span style="font-family: Arial,sans-serif;">**Varautumisperiaate**

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Lojaliteettiperiaate sekä kunnian ja luottamuksen yleisnormit varallisuusoikeudessa konkretisoivat luottamuksensuojaperiaatetta käytännössä. Nämä suojaavat niitä perusteltuja odotuksia, joita toimijat toisilleen johdonmukaisten toimintalinjojen seurauksena asettavat. Luottamuksensuojaperiaate on keskeinen sopimukseen liittyvä idea, joka ylläpitää yhteiskunnassa toimivaa sopimusmekanismia. Defensiivisenä periaatteena suojaa saa jokainen, jossa toisen toiminta on synnyttänyt luottamuksen, ja offensiivisena periaatteena jokainen voi edistää omaa suojaansa aktivoimalla muille omaan toimintaansa kohdistuvia odotuksia. Nykyaikana tällainen oma-aloitteinen vastuunotto voi olla riskien hallinnan kannalta perusteltu toimenpide, vaikka perinteinen juridiikka on siihen suhtautunutkin torjuvasti.
 * <span style="font-family: Arial,sans-serif;">**Luottamuksensuojaperiaate**

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Pöyhösen mukaan luottamuksen suojalla on merkitystä määriteltäessä niin omistuksen, sopimuksen kuin vahingonkorvauksenkin riskipositioita. Uudessa ajattelussa luottamuksensuojalla on erityistä merkitystä vahingonkorvauksessa erityisesti tilanteissa, joissa mukana on osapuolia, joilla erikoistietämystä ja –osaamista. Asianmukaisen huolellisuuden ja riittävän varovaisuuden vaatimukset täytyy määritellä tilannekohtaisesti ottaen huomioon kunkin toimijan erityisominaisuudet ja –taidot. Luottamuksensuojaperiaatteen mukaisesti on siis otattava huomioon muiden toimijoiden oikeutetut odotukset tällaista toimijaa kohtaan.

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Kolmas sidosperiaate on avoimuusperiaate, joka keskittyy toimijoiden kesken tapahtuvaan informaation vaihtoon. Uudessa varallisuusoikeudessa painopiste on toimijoiden sijasta toimintojen ominaisuuksissa, ja olennaista on informaation saatavuus ja informaation laatu. Informaation määrä itsessään ei ole tärkeätä, vaan lisääntynyt informaatio voi jopa olla hankaloittamassa olennaisen tiedon saatavuutta. Avoimuusperiaate merkitseekin yhä useammin aktiivisen avoimuuden toteuttamista. Toimijoilla on velvollisuus huolehtia siitä, että ne eivät omalla toiminnallaan hämärrä vaan edesauttavat välittyvän informaation asianmukaisuutta. Avoimuusperiaatteen defensiivinen ulottuvuus näkyy siinä, että jokainen on velvollinen pitämään saatavilla tietoja toiminnastaan. Offensiivinen ulottuvuus taas tulee selkeästi näkyviin esimerkiksi arvopaperimarkkinoinnissa tai yrityskaupoissa, joissa aktiivinen avoimuuden edistäminen voi tulla osaksi yritysvarallisuutta ostajan tappioriskin vähentymisen vuoksi.
 * <span style="font-family: Arial,sans-serif;">**Avoimuusperiaate**

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Avoimuusperiaate toimii myös hyvänä esimerkkinä siitä, miten perusoikeuspohjaiset periaatteet mahdollistavat toimivien markkinoiden keskeisten ominaisuuksien suojelemisen varallisuusoikeuden sisältä. Pöyhösen mukaan perinteinen juridiikka ei palkinnut avoimuudesta. Näin ollen oma-aloitteinen avoimuus ei saanut oikeudellisia perusteita. Yhteistoimintaverkostoihin perustuvassa taloudessa avoimesta toiminnasta saa sellaisia juridisia etuja, jotka olisivat perinteisen juridiikan näkökulmasta kannattamattomia.

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">**Kaupasta projektiin** <span style="font-family: Arial,sans-serif;">Yhteiskunnassamme taloudellisen toiminnan muuttumisen myötä tyypilliseksi on tullut, että yhteisesti asetetut tavoitteet toteutetaan projekteina. Projektijuridiikka koostuu keskeisesti riskien hallinnasta ja pyrkimyksestä konfliktien etukäteiseen välttämiseen.

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Perinteisen varallisuusoikeuden prototyyppi on ollut irtaimen kauppa, uudessa varallisuusoikeudessa tilalle asetetaan yhteishanke eli projekti. Se koostuu yksittäisten pisteiden sijaan yhtenäisestä prosessista, jossa eri toimijat tekevät yhteistyötä. Tällaista projektia ei voida oikeudellisesti arvioida yhtenä kokonaisuutena, vaan sitä joudutaan käymään läpi tilanne tilanteelta. Yksittäisten tilanteiden oikeudellinen arviointi voi kuitenkin johtaa siihen, että tilanteiden muuttuessa ennustettavuus ja oikeusvarmuus kärsivät. Siksi myös tilanneherkälle arvioinnille on pyrittävä hakemaan joustavia kiinnekohtia.

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Aikaisemmassa varallisuusoikeudessa oikeussuhteet, oikeussubjekti ja –objekti ovat olleet selviä ja tarkkarajaisia. Omistusta on pidetty yksinomaisena oikeutena, rajoittamattomana määräysvaltana esineeseen. Kauppa on ollut yksittäinen tapahtuma, jossa osapuolten välisellä sopimuksella omistus kaikkinensa vaihtuu tietyllä hetkellä. Tällainen käsitys on heikentänyt järjestelmän ongelmanratkaisukykyä tilanteissa, joissa ovat painottuneet eri (esimerkiksi taloudellisiin ja sivistyksellisiin) perusoikeuksiin liittyvät oikeusnäkökohdat. Uuden varallisuusoikeuden käsitys oikeudesta prosessina ja projektina mahdollistaa erilaisten tilanteiden käsittelyn kunkin tapauksen erityispiirteet huomioon ottaen.

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Varallisuusoikeuden prototyypin muutos ilmenee siten, että oikeuksien sijasta erilaisista oikeuden toteuttamiskeinoista muodostuvat toiminnalliset mahdollisuudet ovat oikeusaseman perusmuoto. Perinteisessä ajattelussa nuo toiminnalliset mahdollisuudet eli positiot katsottiin pelkiksi seurauksiksi. Pöyhösen mukaan oikeuksien on voitava toteutua ilman, että niiden perustaksi edellytetään täydelliseksi kehittynyttä oikeutta. Uudessa varallisuusoikeudessa Pöyhönen pyrkii saamaan varallisuusoikeudelliseen ajatteluun lisää varioituvuutta muuttuvan ja monimutkaistuvan varallisuusoikeuden myötä. Kaiken kaikkiaan Uuden varallisuusoikeuden teoreettinen tavoite on kehittää varallisuusoikeudellista ajattelua kehittyvien ja muuttuvien oikeudellisten toimien mukana ja samalla myös vastata siihen erilaisten uudentyyppisten sopimusten tarpeeseen, joka nyky-yhteiskunnan toimijoilla on erityisesti liike-elämässä.

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">**Käytännön esimerkkejä** <span style="font-family: Arial,sans-serif;"> Hyvän tavan vastaisuutta on käsitelty varsinkin markkinaoikeuden ratkaisuissa. Markkinaoikeuden kotisivulta Markkinaoikeudelliset asiat –otsikon alta löytyy useita tapauksia, joissa ratkaisuperusteena on käytetty hyvän liiketavan vastaisuutta. Esimerkiksi seuraavissa MAO:n päätöksissä on vedottu hyvän liiketavan vastaisuuteen: <span style="font-family: Arial,sans-serif;">MAO: 613/10 <span style="font-family: Arial,sans-serif;">MAO: 460/10 <span style="font-family: Arial,sans-serif;">MAO: 457/10 <span style="font-family: Arial,sans-serif;">MAO: 619/09
 * <span style="font-family: Arial,sans-serif;">** Hyvän tavan vastaisuus **

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Hyvän liiketavan vastaisuuden sääntelyä löytyy myös lainsäädännöstä: Laki sopimattomasta menettelystä elinkeinotoiminnassa (1061/1978) viittaa 1 §:ssä juuri hyvän liiketavan vastaisuuteen.

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Tapaus KKO 2005:15 viittaa vahingonkorvauslain 5 luvun 1§:n täyttymisen edellytyksiin: ”<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Vahingonkorvauslain 5 luvun 1 §:n edellytysten täyttyminen
 * 1)  <span style="font-family: Arial,sans-serif;">Vahingonkorvauslain 5 luvun 1 §:n mukaan vahinko, joka ei ole yhteydessä henkilö- tai esinevahinkoon, __korvataan vain, milloin vahinko on aiheutettu rangaistavaksi säädetyllä teolla tai julkista valtaa käytettäessä taikka milloin muissa tapauksissa korvaamiseen on erittäin painavia syitä.__ Tässä tapauksessa merkityksellinen on viimeksi mainittu edellytys, koska vahinkoa ei ole aiheutettu rangaistavaksi säädetyllä teolla eikä kysymys ole julkisen vallan käyttämisestä.
 * 2)  <span style="font-family: Times New Roman,serif;"> <span style="font-family: Arial,sans-serif;">__Jos joku ryhtyy__  <span style="font-family: Arial,sans-serif;">__elinkeinotoiminnassaan__  <span style="font-family: Arial,sans-serif;"> __tahalliseen menettelyyn, joka on hyvän liiketavan vastaista tai muutoin sopimatonta ja siten lain vastaista, tietäen menettelynsä olevan omiaan aiheuttamaan toisen liiketoiminnassa taloudellisia menetyksiä, on mainitun vahingonkorvauslain 5 luvun 1 §:ssä säädetyn edellytyksen täyttymisen kannalta lähtökohtaisesti kysymys sellaisista seikoista, jotka puhuvat vahingonkorvausvelvollisuuden puolesta.__  <span style="font-family: Arial,sans-serif;"> Tällöin pitäisi olla erityisiä vastasyitä, jotta korvausvelvollisuutta ei syntyisi.”

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Kyseisessä tapauksessa Korkein oikeus siis viittaa hyvän liiketavan vastaisuuteen perusteena soveltaa VahL 5:1:ää tilanteessa joka ei ole yhteydessä henkilö- tai esinevahinkoon. Se siis rinnastaa hyvän liiketavan vastaisuuden lain vastaisuuteen joka tulee ottaa aina huomioon (hovioikeus ja käräjäoikeus eivät kyseisessä tapauksessa hyväksyneet vaatimusta vahingonkorvauksesta).

<span style="font-family: Arial,sans-serif;"> Luottamuksensuojaa ja avoimuusperiaatetta on käsitelty ainakin KKO:n ratkaisussa 2009:1. Kyseessä oli sisäpiiritiedon väärinkäytöstä koskeva tapaus, jossa osapuolet olivat ennen osakeantia ja –myyntiä esittäneet listalleottoesitteessä yhtiön tuloksesta ja tulevaisuudennäkymistä totuudenvastaisia ja harhaanjohtavia tietoja. Hovioikeus perusteli tuomiotaan (joka jäi KKO:ssa voimaan) seuraavasti: __”<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Arvopaperimarkkinarikossäännösten suojeluobjektina oli markkinoiden luottamus. Luottamuksensuojalla oli korostunut merkitys kysymyksessä olevassa osakeannissa, joka esitetyn selvityksen mukaan oli kiinnostanut suurta määrää piensijoittajia. __<span style="font-family: Arial,sans-serif;"> Näissä olosuhteissa myös välitilinpäätökseen sisältyneistä poikkeuksellisista kirjauksista kertomisen samoin kuin tulevaisuudennäkymien asianmukaisen selostamisen merkitys oli erityisesti korostunut. __Hovioikeus katsoi, että A:n ja B:n listalleottoesitteen ja sen liitteenä olleen osavuosikatsauksen laatijoille antamat tai toimittamat tiedot sekä heidän yhtiön puolesta toimittamansa tiedot olivat olleet tuomiossa aiemmin mainituilta osin heidän tietensä totuudenvastaisia ja harhaanjohtavia.__ A ja B olivat ammattimaisesti markkinoilla toimineina tienneet myös siitä, että näillä tiedoilla oli ollut olennainen merkitys yhtiön osakkeen arvoon ja näin ollen myös heidän omien, annin yhteydessä sittemmin myytyjen osakkeidensa arvoon. Listalleottoesitteessä esitetyillä varaumilla ei tähän nähden ollut merkitystä, kun A ja B edellä kerrotuin tavoin olivat tienneet antamiensa tietojen totuudenvastaisuudesta ja harhaanjohtavuudesta.” <span style="font-family: Arial,sans-serif;">Hovioikeus otti tässä tapauksessa lähtökohdaksi nimen omaan markkinoiden luottamuksen suojaamisen ja katsoi, että listalleottoesitteessä annetut tiedot loukkasivat kyseistä luottamusta. Luottamuksensuojan funktioksi katsottiin juuri edellä mainittu yhteiskunnan sopimusmekanismin ylläpitäminen ja suojaaminen.
 * <span style="font-family: Arial,sans-serif;">** Luottamuksensuoja ja avoimuusperiaate **

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Lainsäädännön osalta avoimuusperiaatetta korostaa mm. maakaasumarkkinalaki (508/2000). Maakaasumarkkinalaki säätelee maakaasun myyntiä ja jakelua ja sen perimmäisenä tarkoituksena on taata riittävän ja kohtuuhintaisen maakaasun saanti asiakkaille. Lain (ja hinnoittelun) avoimuusvaatimus ilmenee maakaasumarkkinalain 4 luvun 2-3 §:stä: __ <span style="font-family: Arial,sans-serif;">"2 § __   <span style="font-family: Arial,sans-serif;">__Myyjän tulee pitää myyntiehdot ja -hinnat sekä niiden määräytymisperusteet kuluttajien sekä toimitusvelvollisuuden piirissä olevien asiakkaiden saatavilla.__ Niissä ei saa olla kohtuuttomia tai maakaasukaupan kilpailua rajoittavia ehtoja tai rajoituksia.     <span style="font-family: Arial,sans-serif;">__Myyjien tulee ilmoittaa maakaasumarkkinaviranomaiselle myyntiehdoista ja -hinnoista sekä niiden määräytymisperusteista siten kuin maakaasumarkkinaviranomainen päätöksellään määrää.__     __ <span style="font-family: Arial,sans-serif;">3 §  __   <span style="font-family: Arial,sans-serif;">__Maakaasun myyjän tulee esittää laskutuksessa asiakkailleen erittely siitä, miten maakaasun hinta muodostuu siten kuin maakaasumarkkinaviranomainen päätöksellään__ määrää. Myyjien tulee julkaista maakaasun keskimääräistä hintatasoa kuvaavia tietoja maakaasumarkkinaviranomaisen määräämällä tavalla.”
 * <span style="font-family: Arial,sans-serif;">**Avoimuusperiaate**

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">HE 134/1999 kuvailee kyseisen lain taustaa. Siinä mainitaankin maakaasumarkkinalain taustalla oleva Suomen saama poikkeus EU-direktiiviin, joka velvoittaa avaamaan kaasumarkkinat kilpailulle. Toisin sanoen Suomen on sallittu toistaiseksi säilyttää kaasumonopoli yhdellä toimijalla (Gasum Oy). Tämän vuoksi toimijalle on myös asetettu poikkeuksellisen voimakas velvollisuus avoimuuteen hinnoittelussa. Korostettu asema on myös sillä, että toimija(t) ei(vät) hämärrä tiedon asianmukaisuutta ja sen saantia.

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Avoimuusvaatimuksen yksi ulottuvuus on myös monopoliasemasta johtuvan markkina-aseman väärinkäytön estäminen. Kun hinnoittelu on mahdollisimman läpinäkyvää ja avointa, ei aiheettomia epäilyksiä kohtuuttomasta hinnoittelusta herää.

<span style="font-family: Arial,sans-serif;">**Pöyhösen ajatuksia tulevasta** <span style="font-family: Arial,sans-serif;">Pöyhönen ottaa kirjassaan voimakkaasti kantaa yleisen varallisuusoikeuden tulevaisuuden haasteisiin. Hän painottaa ongelmakeskeistä ratkaisumallia ja juridista tilannetajua lain jäykän muodollisen noudattamisen asemasta, tietysti kuitenkin laillisuusnäkökohdat huomioiden. Pöyhönen kiinnittää huomiota koko lainsäädännön kentän huomioimiseen ja lainsäädännön päämäärien tuntemukseen ja mainitsee perus- ja ihmisoikeusmyönteisyyden, oikeudellisen käsitteistön kehittämisen ja huomiomisen sekä oikeudellisen harkinnan avoimuuden tärkeinä seikkoina oikeudellisia ratkaisuja muodostettaessa. Lopuksi hän toteaa, että yleisesti hyvin käyttäytyminen on edelleen jopa oikeudellisesti suotavin tapa toimia.